![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhblH_tSqCZGIjckyPE6n79x7Dqdt5Yhu9-FyLcnqgk5MP7ieMxcGudtGZXwhcBC-M7_r8g_MmHRcUAH-qDQjoUiKAfHK2YT9ljyfdD7SfNZjTf-Vhc2749OV_W9eAXvcg2A6oBSWVYH9g/s320/2673193_5.jpg)
A szerzőtől korábban már olvastam A lány, aki megérintette az eget című könyvet, ami határozottan kellemes emlékként maradt meg bennem. A fiú, aki éjjel meglátta a napot meglehetősen régóta csücsült már a polcomon, mire végre rászántam magam az olvasására, de megérte, ugyanis pontosan abban az élményben volt részem, amit a szerző könyvétől vártam. Azt le kell szögeznem, hogy egy meglehetősen meseszerű történetről van szó, meseszerű elemekkel. Van itt minden: álruhás herceg, jó és rossz szereplők egész garmadája, kalandok egész sorozata és a szerelmi szál sem maradhatott ki. Valójában emiatt a meseszerűség miatt nem okozott a végkifejlet sem túl nagy meglepetést, hiszen pontosan ki lehetett találni, hogy mi fog történni. Ettől függetlenül remekül szórakoztam olvasás közben és hiába volt 608 oldalas a könyv, sosem éreztem azt, hogy feleslegesen hosszúra nyúlt volna.
A szereplők jelleme meglehetősen egyoldalúra sikeredett. A jó szereplőknek csak jó tulajdonságaik vannak, míg a rosszak már minden képzeletet felülmúlóan gonoszok és állatiasak. Ezen a képen belül persze jól kidolgozottak, bár sokakat zavarhat olvasás közben, hogy csak a két végletet jeleníti meg a szerző. Számomra inkább egy picit hihetetlenné tette a történetet, szerintem nem létezik, hogy valaki vagy minden képzeletet felülmúlóan jó legyen vagy már-már állatiasan gonosz. Persze, ha úgy tekintek a műre, mint egy hosszú, felnőtteknek szánt mesére, akkor már ez a fajta jellemábrázolás is helyén van. A történetben, ahogy azt a szerzőtől már megszokhattuk, ismét több szálon futnak az események, nem csak a főszereplő Mikael szemszögéből láthatjuk a történéseket. Szerintem ez remek megoldás volt, hiszen így például Ojsternig ármánykodásába is jobban beleláttunk és azon is lehetett izgulni, hogy a fiúnak sikerül-e kikerülnie a herceg csapdáit.
![]() |
Nézegettem a külföldi borítókat,szerintem a cseh nagyon jól sikerült |
A könyv stílusa gördülékeny, az olvasó is csak úgy sodródik az eseményekkel. Leginkább a meseszerű elbeszélésmód jellemzi, látszik az is, hogy a leírt történések mind fontosak lesznek valamilyen szempontból a későbbiekben. Azonban emellett a stílus mellett megjelenik valami más is, ami fontos szerepet tölt be Luca Di Fulvio műveiben, mégpedig az a keresetlen naturalista ábrázolásmód, amivel a legkegyetlenebb részeket is képes leírni. Bevallom őszintén, ezek a részek kicsit zavartak, a perverz és obszcén jelenetek nélkül is remekül meglettem volna. Persze számítottam rájuk A lány, aki megérintette az eget elolvasása után, de mégis reménykedtem benne, hogy a szerző ezeket a leírásokat elhagyja.
Összességében azoknak tudom ajánlani a könyvet, akik egy meseszerű történetre vágynak, azoknak remek szórakozást fog nyújtani a történet. Azonban a fent említett jelenetek miatt inkább csak a felnőtt olvasóknak javasolnám az olvasást, azonban nekik mindenképpen megér egy próbát.
Nincsenek megjegyzések:
Megjegyzés küldése